|
Myslím, že jsem si tu scénu už během čtení představila velice přesně. Škoda, že už nesoutěžíme
Abych pravdu řekla, působí na mě hebce na dotyk a tvrdě uvnitř, jako srdce člověka, který dlouho v duši tají hořkost zrady a až příliš se s tím pocitem sžil, tak, že vše již vidí jen přes závoj té trpkosti, jako by si ji někde v skrytém koutě srdce zamiloval...
Možná mám pravdu, to ať posoudí lépe znalí...
Dávám dvě. Ne proto, že by se mi báseň nelíbila, ale proto, že mě čtení jejích řádků zraňuje (Což nemusí ovšem být nutně špatné, ber to prosím jako obranou reakci nedostatečně odolné duše)
|